Čas minus 10, 9, 8
7. 6. 5. 4. Hlavní motor bude zažehnut.
3. 2. 1. 0.
Start rakety Atlas V, na jejíž palubě
je observatoř Solar Dynamics Observatory.
Observatoř SDO, Solar Dynamics Observatory, startovala 11. února
2010 a pozoruje Slunce už deset let.
Umožňuje zjistit příčiny sluneční aktivity, včetně
kosmického počasí, kterým astronauti a sondy prolétají.
Za tu dobu byla svědkem neuvěřitelných slunečních událostí a umožnila
vědcům učinit mnoho převratných objevů o Slunci. Zaměřme se
na ty nejdůležitější. V roce 2011 vědci zpozorovali
Kelvinovy-Helmholtzovy vlny, které vypadají
jako vlny na oceánu. Jsou i na Zemi,
ale nemají velikost Spojených Států. Dne 7. června 2011
SDO na Slunci pozorovala obří erupci plazmatu.
Poprvé byla tak obrovská událost zaznamenána s jemnými
detaily. O dva měsíce později, 9. srpna, SDO
pozorovala jednu z nejmohutnějších erupcí tohoto slunečního cyklu. Erupce
jsou silnými zdroji záření, jehož energii uvolnilo magnetické pole.
SDO využívá různé vlnové délky, včetně těch,
které zobrazí nejteplejší oblasti Slunce a teprve pak vidíme
plný rozsah těchto explozí. Dne 15. prosince prolétla v těsné blízkosti
Slunce kometa Lovejoy. Průlet přežila, ale o několik dní později
se rozpadla. V roce 2012 vědci využili
množství informací z observatoře k vytvoření nového „impresionistického“
obrazu teplotních změn na Slunci.
Dne 5. června přes sluneční povrch přešla planeta Venuše.
Jde o vzácnou událost, další nastane až v roce 2117.
V červenci umožnily rychlé přístroje s vysokým rozlišením
zachytit nádhernou koronální smyčku horkého plazmatu, která se vynořila
ve vnější atmosféře neboli koroně. Byla držena silným magnetickým polem,
které procházelo slunečním povrchem. Dne 31. srpna
se na Slunci objevila obří a krásná eruptivní protuberance,
která se stala ikonou. Z kraje roku 2013
umožnily přístroje SDO zaznamenat formování
koronálního výronu hmoty (CME) a přepojení magnetických siločar,
jehož důsledkem jsou sluneční erupce. Při CME se uvolní obří plazmoid,
který se pohybuje Sluneční soustavou. Takové plazmoidy
mohou interagovat se zemským magnetickým polem a jsou nebezpečné
jak pro družice, tak pro astronauty. Od září do října
bylo Slunce velmi aktivní. Nejprve vznikl útvar podobný kaňonu,
z něhož týden vylétaly erupce a CME.
Na den díkůvzdání, 28. listopadu, prolétla kolem Slunce kometa ISON.
Na rozdíl od komety Lovejoy se rozpadla ihned.
Slunce zůstalo aktivní i v roce 2014, došlo k mnoha eruptivním protuberancím
a jasným erupcím. SDO pracovala při výzkumu
těchto záblesků společně s novou družicí IRIS.
Dne 19. prosince, těsně před vánocemi,
předvedlo Slunce poslední světelnou show roku 2014.
Sluneční aktivita probíhá v cyklech, jejichž průměrná doba je 11 let.
Nazývají se sluneční cykly. Rok 2015 přinesl snižování aktivity,
protuberancí a erupcí bylo mnohem méně.
Dne 10. května 2016,
zaznamenala SDO další přechod, tentokráte Merkuru.
Vypadá menší než Venuše, protože je skutečně menší a navíc dále od Země,
kde se nachází SDO ve výšce 35 000 kilometrů
nad povrchem na geosynchronní orbitě.
Poslední záchvěv sluneční aktivity nastal v roce 2017.
V červenci se díky rotaci Slunce na povrchu pohybovala
velká sluneční skvrna. V září proběhla poslední erupce
tohoto cyklu sluneční aktivity, jehož nejsilnější erupce
nastala v roce 2001. Od roku 2017
je Slunce velmi klidné a blíží se k minimu sluneční aktivity.
Astronomové ale mohou zpracovávat starší data
a objevovat nové typy erupcí, tzv. vynucená
magnetická přepojení. Dne 11. listopadu 2019,
přešel přes sluneční disk opět Merkur, tentokrát na mnohem
klidnějším pozadí. Vědecký tým SDO chce pozorovat Slunce
ještě alespoň další tři roky. Není vyloučeno,
že SDO vydrží ještě další desetiletí. Pokud se tak stane,
uvidíme vzestup dalšího cyklu sluneční aktivity.
V průběhu posledních deseti let SDO nepochybně
změnila vnímání a chápání naší nejbližší hvězdy.
Kdo ví, co se ještě můžeme dozvědět...